Nå kommer ulvene.
- Det var visst en flaskehals. - Unnskyld. Håper du ikke ble skadd.
- Min venn sa unnskyld. - Ok.
Det beviser bare at en blondine kan svekke landets forsvar.
- 100 dollar. - Er det slik de ser ut?
- Hvor ble det av ham? - Aner ikke. Hva heter han?
Jeg så det på konvolutten. Fry...
- Hvordan vet du navnet mitt? - Jeg så det på brevet du mistet.
Jeg har noe som tilhører deg.
- Maleavdelingen går i lufta! - Ta denne.
Ta en annen.
Jeg ropte til to unggutter at sprinklersystemet var i ustand.
Og at det hele ville gå i lufta. Men de løp inn likevel.
Det siste jeg så, var at den ene rakte den andre pulverslokkeren.
Og så brøt helvetet løs. Det var det siste jeg så.
- Var det andre i nærheten? - Nei, bare de to ungguttene.
Han med pulverslokkeren, og han som ga ham det.
Takk, Rogers. Takk for hjelpen. Vi skal ikke oppholde deg lenger.
- Få behandlet hendene. - Hvem er den neste?
- En Barry Kane. - Send inn Barry Kane.
Ta det med ro. Vi vil bare stille noen spørsmål.
- Det er ren rutine. - Jeg vil gjerne hjelpe til.
- Hvor var du da brannen brøt ut? - Jeg var blant de første.
- Sprinklersystemet fungerte ikke. - Var det andre der?
Der var en som het Fry og min venn Ken Mason.
Og?
Fry rakte meg en pulverslokker som jeg ga videre til Ken.
- Og han... - Ta det med ro. Det var alt.
Men hold deg i nærheten i fall vi må snakke med deg.
Send bud etter Fry.
- Stilte de en masse spørsmål? - Nei.
- Det var nok en fæl opplevelse. - Det var det.
- Og Mason var kameraten din? - Ja.
- Var han gift? - Nei. Han bodde hos sin mor.
Vi ses senere.
God dag, mrs. Mason.
- De ville ikke la meg se ham. - Det skjedde så fort.
I morges...
Ikke snakk om det nå.
Er det noe jeg kan gjøre for deg?
- Nei takk. Ikke nå. - Kanskje en konjakk?
- Hvordan har stakkaren det? - Mrs. Mason har det ille.
Og med god grunn. Vet du hva? De ville ikke la henne se ham.
Hennes eneste sønn. Jeg sa hun burde ha insistert.
Så ba hun meg nærmest om å gå min vei. Jeg ville bare hjelpe til.
- Vet du hvor jeg finner konjakk? - Bli med meg. Jeg har litt.
Unnskyld forstyrrelsen. Vi ser etter Barry Kane. Kjenner De ham?
Er han her? Vi fikk vite at han kanskje er her.
- Hvorfor vil dere snakke med ham? - Han har virkelig trøbbel.
- Hvordan det? - Han var involvert i brannen.
- Jeg forstår ikke. - Det er mye som vi ikke forstår.
- Hva hadde Barry med det å gjøre? - Det var ingen ulykke.
Pulverslokkeren som Kane ga Deres sønn, var full av bensin.
- De kan hjelpe oss å finne ham. - Derfor vil vi gjerne se oss rundt.
- Jeg kan ikke snakke om det nå. - Vi beklager, men...
Ikke gi henne for mye, for da gråter hun bare mer.
Jeg må komme meg tilbake. Mange takk.
Drikk litt av dette. Da føler du deg mye bedre.
Det var to politimenn her. De lette etter deg.
De vil nok spørre meg om noe. Jeg sa jeg ville hjelpe til.
Det var ikke det de ville. De ville arrestere deg. De sa -
- at slokkeren du ga Kenneth var full av bensin. At du drepte ham.
Tror de det? Hvorfor skulle jeg ha gjort det?
Ken var min beste venn! Har de ikke snakket med Fry?
- Ingen av de ansatte heter det. - Men jeg så ham to ganger!
Han sto ved siden av oss under brannen og ga meg pulverslokkeren.
Og så ga jeg den til Ken. Jeg er sikker på at Fry var der.
Han må ha visst at det var bensin i den. Så sto han bare og så på...
Vær så snill å gå.
Tror du at jeg hadde noe med det å gjøre?
Jeg har ikke fortalt politiet noe. Jeg vet ikke riktig...
- Alt er så forvirrende. - Hvorfor får de ikke tak i Fry?
Det er best at du går.
Det skal jeg.
Jeg er nødt til at finne Fry. Ellers kommer flere til å dø.
Jeg så ham gå inn kjøkkendøra.
- Lørefallende. - Hva?
Melodien du plystrer på.
- Jeg visste ikke at jeg plystret. - Du må være bekymringsløs.
Det var sikkert Junior. Den steinen vi kjørte over.
Jeg kjenner alle steinene fra LA til Reno.
Det må være hardt å være lastebilsjåfør.
- Det er gått opp for meg først nå. - Det er monotonien som sliter.
Jeg bør kanskje finne på noe annet. Tre måltider om dagen er moderne.
- Er du gift? - Nei.
Bare plystre i vei.
- Plager den deg? - Hva er det?
Sett papiret imellom. En pulverslokker er en nyttig ting.
Her om dagen veltet en lastebil her nede.
Så begynte den å brenne. Sjåførens kamerat lå fastklemt.
Hadde de ikke hatt pulverslokker, ville vennen ha brent opp.
Jeg så det ikke. Jeg ser aldri noe. Hører ikke engang om noe.
Bare om det kona ser på kino.
Hun bruker pengene våre på kino og hatter som hun bruker på kino.
Nei, jeg har ingen grunn til å plystre. Hvor er du fra?
- Los Angeles. - Jobber du der?
Jeg gjorde det. Jeg jobbet på en flyfabrikk.
Så det er derfor du ikke er i militæret.
De ansetter ikke hvem som helst i krigsindustrien.
Det er greit nok. De må passe seg så de ikke blir sprengt i lufta.
Man må visst ha rent rulleblad for å bli ansatt, eller hva?
Det vet jeg ikke.
Kan du ta rattet litt? Jeg må tenne opp røyken.
Jeg er nikotinslave.
DU BLIR FORFULGT
Se opp!
- Hvor vil du gå av i Springville? - Sett meg av midt i byen.
Springville består bare av sentrum, og så er byen kun et minne.
- Du skal vel ut til en av ranchene? - Ja.
Jeg setter deg gjerne av ved den du skal til.
Jeg har det! Deep Springs Ranch.
Den er ganske stor! Får du jobb der?
- Ja, jeg tror det. - Klimaet der er deilig.
Det er politiet! Kanskje det har hendt noe.
- Jeg vil snakke med deg. Her ute. - Bare bli sittende.
Kom her. Alt er i orden.
God natt, konstabel. Han kom etter oss for fulle sirener -
- fordi en baklykt er gått. Sjåførens liv i et nøtteskall.
Kaller alle veipatruljer.
Hold utkikk etter en Barry Kane som sist ble sett på hovedvei 99.
Mørkt hår, blå øyne, 1, 87 høy. Går ikke med hatt. Alder: 25.
Kaller alle veipatruljer...
- God dag. Er mr. Frank Fry her? - Nei, dette er mr. Tobins ranch.
- Kan jeg få snakke med mr. Tobin? - Jeg skal høre. Vent her.
Her har du ballen.
- Det er en ung mann ved døren. - Hvor er pappas jente?
- Hvem vil snakke med meg? - En som vil snakke med en mr. Fry.
Be ham komme ut hit. Kast ballen til meg. Her kommer bestefar.
Mr. Tobin tar imot. Bli med meg.
God dag, jeg heter Charles Tobin. Dette er min datter mrs. Brown.
Jeg vil ikke unnskylde min uformelle påkledning.
En av våre regler på ranchen er å være uformelle.
- Skal jeg ta med meg Susie? - Nei, hun forstyrrer oss ikke.
Jeg skal passe på at hun ikke faller i bassenget.
Skal vi sette oss her ute? Været er for pent til å være inne.
- Du ville snakke med meg om noe. - Jeg leter etter Frank Fry.
Jeg møtte ham i Los Angeles. Han bor visst her.
Nei da. Frank Fry?
Jeg kjenner ingen som heter det.
Fry? Jeg har hørt navnet før, men jeg kan ikke plassere det.
Der var en fyr som arbeidet her, som het noe lignende.
Nei, han het ikke Fry. Nei, du har nok fått feil adresse.
Kan det være en av arbeiderne?
Nei, jeg kjenner navnene på alle sammen.
Men min nabo... Tja, nabo. Han bor faktisk 30 km herfra.
Han kjenner kanskje vennen din. Jeg ringer ham.
Du har visst hatt en hard tur. Synd om turen var forgjeves.
Kan du se til at Susie ikke faller i bassenget?
Hei. Kom hit.
Spiller du ball? Kast den til meg.
Fint. Kast den andre til meg.
Kast den hit.
Det var bra. Nå kaster jeg den til deg. Hvor skal du?
Ikke gjør det. La dem ligge.
Arbeidet her er utført. Møter Neilson i Soda City. Frank.
Kan du være så snill å legge dem tilbake?
Nei, mannen sier, at du skal legge dem tilbake.
Han vet at man skal være forsiktig med andre folks brev.
Jeg er nok forutinntatt, men jeg syns at Susie er en skjønn jente.
- Ja. Hvor er Frank Fry? - Hukommelsen din svikter visst.
For et øyeblikk siden leste du et telegram som Fry sendte meg.
- Det sto at han skal til Soda City. - Hvor er det?
Jeg har ikke tenkt mye over det, men ikke mange byer heter det.
Dette er nyhetene.
Brannen på Stewart flyfabrikk, der én ble drept og mange skadd, -
- skyldes sabotasje. Politiet mistenker Barry Kane...
Det får være nok. Det er vel kjedelig å høre om seg selv.
Eller kanskje ikke. Jeg har hørt på det hele morgenen.
- Du visste hvem jeg er. Hva så? - En hel del, mr. Kane.
Du er blitt for berømt til å være så beskjeden.
Svar meg på én ting. Hvorfor beskytter du Frank Fry?
- Hvorfor er du innblandet? - Aner ikke hva du prater om.
Du gjør det. Frank Fry er sabotør som gjerne dreper folk for penger.
Forsiktig nå, mr. Kane.
Du risikerer å utvikle deg til å bli en kjedelig fyr.
Hvis jeg ikke stanser deg, gjør andre det.
Du kan ikke klare deg i et land som dette.
Flott tale. Ungdommelig, lidenskapelig og idealistisk.
- Jeg har ringt etter politiet. - Du bløffer ikke meg.
Du er den ettersøkte, ikke jeg. Jeg er en prominent borger.
Du er en arbeider som er etterlyst for en svært upopulær forbrytelse.
Hvem vil politiet tro på?
Du kan ikke ha særlig høye tanker om meg.
- Hva med en stor, kald drink? - Så du vil ikke fortelle meg mer?
- Jeg får finne ut resten selv. - Går du? Adele, mr. Kane går nå.
- Vennligst stopp der. - Skyter den vann?
Ikke forlat oss. Vi tar det ille opp.
Det er vanskelig å takke nei til innbydelsen din. Kom her, Susie.
- Nei, Susie! - Kom. Du skal få ri en tur.
Liker du å ri på ryggen?
Dick og Joe, etter ham! Skynd dere!
Du kommer her. Kom an, kompis.
Dere må ta ham. Hans ranch og flotte hus gjør ham ikke lovlydig.
- Dere bør etterforske ham. - Ja, ja... Kom nå.
- Barnet hadde brevene. - Susie hjelper gjerne til.
Men det går noen måneder før hun kan være til hjelp.
Nei, nei. De er ikke til deg. De er til mannen.
Da går vi.
- Hvor skal vi? - Til fylkesfengslet.
Det blir ikke noe luksus, men du må nøye deg med det til de henter deg.
- Dere har ingen arrestordre! - Ikke fortell oss hva vi ikke kan.
- Men vi har ikke mye tid. - Du får plenty med tid.
Du får 20 år hvis du har en god advokat. Ellers får du livstid.
- Hva er i veien? - En lastebil har visst punktert.
- Har du en sigarett? - Ja, så mange du vil ha.
Hei sann! Hva er i veien?
- Han svømmer den veien! - Der er han!
- God dag. - God dag.
- Jeg er blitt våt i uværet. - Vil du komme inn?
Står bilen din nede på veien? Du kan parkere den i låven.
Jeg har ingen bil. Jeg reiser med tommelen.
- Jeg haiker. - Ja vel.
Det er beste måte å se landet på, og en god test på amerikansk ånd.
Vil du tørke klærne dine ved peisen?
De tørker fortere om du tar dem av. Du kan låne klær av meg.
- Takk, men dette går bra. - Vil du legge en kubbe på ilden?
- Selvfølgelig. - Bli her til det slutter å regne.
Høststormene gir oss mye regn, men de er ikke langvarige.
Jeg burde ha advart deg. Kubbene er tunge.
Jeg mister dem stadig vekk.
Ja, de er tunge. Det var dumt å bruke bare én hånd.
Bra du ikke mistet den på foten. Det skjer meg ofte. Du var heldig.
- Ja, det var jeg. - Jeg heter Phillip Martin.
- Jeg heter Barry... Mason. - Det var godt du kom forbi.
Det er hyggelig å ha selskap når regnet pisker ned.
- Bor du alene? - Ja, men jeg ser ikke slik på det.
Lyd er lys og farger for meg. Som for eksempel min musikk.
Jeg komponerer, og det er ingen som kan si at det ikke er genialt.
Så jeg lever i selvverdsettelsens glød.
Jeg spiller helst andres verker, og det foretrekker nok du å høre.
Jeg spilte triangel før. Men det er lenge siden.
Det er synd hvis man kommer ut av trening på trianglet.
Klaveret er en velsignelse for meg. Siden det ikke vet at en er blind, -
- prøver det ikke å gjøre livet lettere for en. Det stoler på en.
Komponisten Delius var også blind, men der slutter likheten.
Dette er hans "Summer Night on the River".
For en spennende effekt. Obligato på et eple.
Unnskyld, mr. Mason. Du må være sulten etter den lange turen.
- Jeg skal hente mat. - Dette går bra. Jeg liker epler.
Jeg også. Vi sparer dem til dessert.
Maten sto klar. Jeg behøvde bare å bli mint på at jeg var sulten.
- Er du tørr? - Nesten.
Det har sluttet å regne.
- Kommer det en bil? - To biler, tror jeg.
Den ene bilen er min nieses. Den andre kjenner jeg ikke.
Det er to menn, og jenta peker ned veien.
- Her kan man fort kjøre seg vill. - Nå kjører de igjen.
- Jenta kommer opp hagegangen. - Min niese er på besøk.
Hun er her én måned hvert år. Jeg nyter det voldsomt.
Dessverre blir hun ikke lenger. Stillheten driver henne til vanvidd.
Onkel Phillip, vet du hva som har hendt?
Du visste ikke at vi har besøk. Snur du ryggen til, skjer det noe.
- Dette er Patricia Martin. - God dag.
Noen kriminalbetjenter spurte meg hvor byen lå. En mann er ettersøkt.
- Han skal være en farlig forbryter. - Politiet er alltid engstelige.
- Han skal være svært farlig. - Ellers virker ikke de som helter.
Kan du la være å sitere politiet? De er så forutsigbare.
- Du har nok sett min niese før. - Ja. Jeg lurte nettopp på hvor.
Faktisk har du sett henne overalt. Plakatene når fra kyst til kyst -
- om de blir plassert etter hverandre. Men hvem vil gjøre det?
- Eller overhodet tenke tanken. - Han liker ikke min modellkarriere.
Men slik er familien. Har dere begynt å spise uten meg?
Jeg er skrubbsulten. Kan du gi meg en tallerken?
Hva er det, Pat? Har du oppdaget håndjernene?
- Jeg hørte dem da han kom. - Det er ham som er etterlyst.
- Du burde ha meldt ham. - Er du redd, og derfor så ond?
- Men han er farlig! - Gi deg nå.
Mr. Mason er kanskje mange ting, men han er ikke farlig.
- Jeg tviler på at han er skyldig. - Det er din borgerplikt...
Min plikt er å gå ut fra at han er uskyldig til det motsatte er bevist.
Ikke belær meg om min plikt. Da låter du bare snerpete.
Jeg syns min borgerplikt også kan innebære å se bort fra loven.
- Men hva vil du gjøre? - Overlate ham til deg.
Du kjører ham ned til smeden og får fjernet den avskyelige tingen.
- Hvorfor kan jeg gjøre noe slikt? - Fordi jeg kan se mer enn deg.
Jeg kan se uhåndgripelige ting. For eksempel uskyld.
- Vil du bli med min niese? - Ja. Hvis det er i orden.
- Hva skal jeg si til smeden? - At mr. Mason er min venn og gjest.
Kjør nå, Pat.
Bli med henne, Barry. Stemme din avslørte at du ikke heter Mason.
Og som sagt, så har navn svært liten betydning.
- Hvordan kan jeg takke deg? - Bare sett i gang, Barry.
Gjør de tingene som jeg skulle ønske jeg kunne gjøre.
Lykke til, Barry. Og sørg for å få øvd på trianglet.
- Er det langt til smeden? - Nei.
- Er han til å stole på? - Han og min onkel er gode venner.
- Da er han vel det, da. - Slapp av. Han er grei nok.
Men jeg vet ikke om han har noen erfaring med håndjern.
Får jeg se dem?
Jeg ser ikke ordentlig. Litt nærmere.
- Nå har jeg det bedre. - Ja, du har det vel strålende.
- Vi er på vei til politiet. - Onkelen din blir stolt av deg.
Verden består av annet enn vennlige, gamle menn.
- Onkel visste bare ikke nok om deg. - Fortell meg hva jeg har gjort.
Hvis folk stjeler fordi de sulter eller dreper i selvforsvar, -
- ville jeg kanskje ikke meldt deg, men sabotasje er verre enn drap.
- Jeg er faktisk enig med deg. - Ikke snakk til meg.
HUN VIL ALDRI SKUFFE DEG
Det skal jeg nok sørge for.
- Det er vondt å kjøre bil slik. - Jeg stopper første bil jeg ser.
- Hjelp! - Jeg kan ikke være uten deg.
Hjelp! Tilkall politiet!
Hjelp!
De må være vilt forelsket.
Bilen ble nok overopphetet. Vifta er i stykker.
- Jeg fryser. - Og du er sulten også.
Men jeg fryser mest.
Hvis du valgte å være på min side, kunne vi kanskje gjort noe med det.
- Skulle vi tenne opp bål? - Det var ikke det jeg tenkte på.
Jeg ville ikke fornærme deg.
Hvorfor vil du melde meg? Du er berømt allerede.
- Jeg vil bare gjøre min plikt. - Hvorfor tror du ikke på meg?
Hvorfor meldte du deg ikke?
Det tar måneder å overbevise dem hvis de er like dumme som deg.
- Er det langt til Soda City? - Vi spør i neste by.
- Hvis det fins noen. - Jeg tror ikke på det med Tobin.
Bare fordi han har ranch og svømmebasseng, tror du meg ikke.
Det er vanskelig å tro det om noen amerikanere.
Du er annerledes. Du ser ut som en sabotør og har en sabotørs natur.
- Har du plutselig valgt min side? - Nei, jeg fryser.
Kaster du ikke bort din dyrebare tid her?
Se der!
- Vi har fått selskap. - Tro hva de gjør her oppe...
- De kjører ikke særlig fort. - Vet du hva vi kan?
Å, ne¡ da.
Jeg tør ikke ta sjansen.
Jeg melder deg så snart jeg får sjansen. Slipp meg!
Hjelp!
Gi meg en sjanse. Vent til vi kommer til Soda City.
Greit. Er lei for å forlate deg her, men jeg har noe å gjøre.
Men jeg må advare deg mot slangene. Det er mange her.
Bare en fem-seks giftige arter, men mange av den lange, slimete typen.
Det går fremover med meg. Nå er jeg hevet over slanger.
- Er du på min side? - Ja!
- Hvorfor ombestemte du deg? - Jeg kan ikke melde deg der ute.
- Da er det tilbake til reptilene. - Slipp meg!
Hvem der? Se til å komme dere av.
Så så, major. Vi har blindpassasjerer.
Midt i ørkenen finner vi to vagabonder til.
- De er beduiner som oss selv. - De er jo bare barn.
Bilen brøt sammen, og vi så bussen, men ville ikke vekke dere.
Vi så ingen bil ved hovedveien. Det høres ut som løgn.
- Vi var på en sidevei. - En parkert bil i måneskinnet.
- Det låter deilig. - Esmeralda, du tenker kun på sex.
Løft tankene opp fra søla og rett dem mot stjernene.
Jeg heter Bones. Det menneskelige skjelett.
Dette er Esmeralda, den skjeggete damen. Vi er stolte av henne.
Dere må være trøtte. Kom inn og hvil dere.
- Vi skal til Soda City. Nordover. - Da kan dere slappe av imens.
Vi har enda en kollega. Titania, vårt lille menneskefjell.
- En stor dame. - God dag.
- Vekket vi deg? - Jeg var våken.
Be Mignonette gjøre noe med søvnløsheten sin.
- Be Marigold holde munn. - Er dere ikke på talefot?
Marigold er sur fordi jeg tok hennes kavaler.
Det hørte jeg. Jeg ville verken eid eller hatt ham.
- Jenter! Hva tenker våre gjester? - Han er søt.
- Nå begynner hun igjen. - Ti stille! De er trøtte.
- De har gått langt. - Var det ingen som ga dere skyss?
- Normale folk har kalde hjerter. - Kast ut de bomsene.
- Et kaldt hjerte i lommeformat. - Ingen fornærmelser. Kast dem ut.
La være! Min kontrakt lover meg "sikker transport".
Der står ikke noe om å ta opp loffere.
- Det er politiet! - De leter nok etter noen.
- Meg. - Sorgløs ungdom iført håndjern.
- Hva er du ettersøkt for? - Noe som en annen har gjort.
Jeg forsvarer ham gjerne.
Jeg har alltid sagt at Mignonette vil få trøbbel med politiet.
- De begynner letingen forrest. - Overlever dem til politiet.
- Han har rett. - Den gnomen!
- Det er et dilemma. - Tilkall politiet, Bones!
Vår situasjon kan sammenlignes med den over hele verden.
Vi er beseiret på forhånd.
Esmeralda er passiv til det uunngåelige skjer.
Jeg tror på ham, men er fristet til å bøye meg for flertallet.
Resten av dere, med unntak av den ondsinnete narren, er forvirret.
Gudskjelov lever vi i et demokrati. Vi stemmer om det.
- Jeg er imot det! - Fascist! Vi vet hvor vi står.
Tvillingene er på hver sin side, så det går opp i opp.
Titania er på begge sider, og dermed nøytral.
Majoren vil overlevere dem til politiet, og jeg er imot det.
- Esmeralda, det er opp til deg. - Jeg vil heller ikke ha trøbbel.
Men mens du har snakket, har jeg sett noe fint.
Jeg har sett på den unge damen som står ved den unge mannens side.
Hun beklager seg ikke, men finner seg i det og blir ved hans side.
Og jeg vet at det er gode mennesker som står de uheldige bi.
Og det fins ikke mange gode mennesker. Det har vi erfart.
- Det ser man ikke hver dag, så... - Derfor melder vi ham ikke.
- Det er statsfiendtlig! Jeg... - Du retter deg etter flertallet.
Vi later som om vi sover.
Sett deg her. Kom, vi må gjemme deg.
Slokk lyset. Ta på deg denne.
- Våkne der inne. - Tror dere det er halloween?
- Det er politiet. - Jaså?
Har dere ikke noe bedre å gjøre enn å vekke lovlydige borgere?
Vi ser etter en ung mann og en dame. Han har mørkt hår, 20-25 år.
Har du sett dem?
Hvor skulle jeg ha sett noen som er så normale?
- Hun ligner ikke en av dere. - Hun er det.
Hun er slangetemmer. Hun sitter på en kasse slanger.
Og flott er hun også. Dere kan legge dere til å sove.
En slangetemmer. Man vet aldri med kvinner.
Du kan komme fram nå.
- Kom tilbake, konstabler! - Sett deg.
- Hvordan kan jeg takke deg? - Det er godt å kunne hjelpe noen.
- Dere har krav på å få vite. - Stoler hun på deg, gjør vi det.
- Hun har hatt det tøft. - Stakkaren er utkjørt.
Vi går.
La nå slangene få litt søvn. De må se godt ut i morgen.
- Unnskyld. - For hva da?
For at jeg var slikt et fjols. Jeg var redd.
Ikke bare fjols blir redde. Du er bare trøtt. Sov nå.
Jeg kan lett sovne. Jeg er dødstrøtt.
De er noe jeg vil fortelle deg. Jeg tror på deg.
Gjør du det, Pat? Det gjorde du ikke før.
En jente har vel lov til å ombestemme seg?
Selvfølgelig har hun det. Takk, Pat.
Jeg ble så flau. De er så søte og tillitsfulle.
De er flotte mennesker. Bortsett fra majoren og den onde tvillingen.
Man kan vel ikke bebreide den fete damen for at hun har mistet figuren.
Velkommen til Soda City.
En sprudlende by.
Vi kan vel like godt se på byen.
- Det er ikke noe her. Kom. - Vi er visst litt sent ute.
Unnskyld, skatt. Jeg burde ikke ha tatt deg med.
Jeg klager ikke.
Flott... Løsningen på alle mine problemer.
Jeg satset alt på byen. Et høl midt ute i ingensteds.
Se her. Den har vært i bruk.
Vi går rundt til vinduet.
Ikke skjær deg.
Hallo?
- De la på. - Hva slags telefon er det?
En felttelefon.
- Et rom med utsikt. - Hvorfor har man laget hullet?
Se her. Et stativ.
Det har rett høyde.
Det hører noe til det.
Der.
Der har vi det.
- Ser du noe? - Ikke ennå. Au da...
Få se.
- Det er jo... - Ja.
Vi må legge vekk dette.
- Se på veden. - Hva med den?
De vil da ikke brenne den. Røyken ville avslørt dem.
Det kommer en bil. Du må gjemme deg.
Ikke der inne.
- Hva gjør du her? - Hei. Jeg lurte på når dere kom.
Hvem er du? Hva snoker du her for?
Unnskyld.
ETTERLYST
Jeg skjønner ikke hvordan du kjenner til stedet.
Det er ikke til vår fordel at du kommer hit.
- Og så er han etterlyst. - Tobin har sendt meg.
- Gamlingen må være sprø. - Pass munnen din, Neilson.
- Ikke kritiser ham foran andre. - Ikke snakk slik om gamlingen.
- Jeg kan passe på meg selv. - Ikke glem at Tobin sendte meg hit.
- Han sa dere skulle ta dere av meg. - Da er saken klar, Neilson.
Ikke når en vilt fremmed kommanderer meg.
Avisen viser jo hvem jeg er.
Ja, mr. Kane har utrettet noe sørpå. Det kan vi ikke se bort fra.
En som har gjort sitt, må få anerkjennelse.
Og beskyttelse. Dere må hjelpe meg.
Firmaet pleier å være tro mot sine ansatte.
- Neilson tar seg av det. - Dere har det godt på østkysten.
Dere er flinke til å gi ordrer.
De store gutta med skrivebordsjobbene.
Dere trenger bare å ringe, og så må vi her ute ta støyten.
- Jeg kan nok arbeide på østkysten. - Du er ikke lojal mot firmaet.
- Jeg er i ferd med å bli litt lei. - Det er jeg også.
Vi kommer oss av gårde. Jeg har gått det meste av veien.
Jeg kan ikke skjule deg. Det er ikke min jobb.
Ikke din jobb? Hva med deg? Du virker heller ikke interessert.
Tar du en sjanse for moro skyld, eller er det ikke slik det fungerer?
Jeg har gjort jobben. Dere må ta dere av meg, ellers får dere bråk!
Jeg må komme meg vekk! Jeg skal til østkysten!
- Der kan jeg forsvinne i mengden. - Ta det med ro. Hold hodet kaldt.
- Det har jeg gjort lenge nok! - Jeg forstår. Unnskyld forhøret.
Men vi er nødt til å være sikre. Jeg kjenner ham nå.
Jeg skal østover. Best at du blir med meg.
Samle sammen sakene og rydd opp. Du kommer ikke tilbake hit.
- Tror du de har oppdaget oss? - Finn et nytt sted til sakene.
- Det blir ikke enkelt. - Det er din jobb.
- Jeg skal gjøre det. - Du trenger tøy.
Størrelse 42. Hva med disse?
- Hvordan fikk du dem fra hverandre? - Vifta i en bil.
Det var godt tenkt. Vi kan nok ordne med dem.
Hørte du noe? Hva er det der inne?
Bare et rom til.
Kane og den andre fyren er visst på vei til New York.
- Hvis det er noe jeg kan gjøre... - Takk for det.
- Enhver ville ha gjort det. - Ja, på grunn av krigen.
Alle vil gjøre sitt. Gi meg din adresse i New York -
- så vi kan kontakte deg. Eller du kan si meg hvilket fly du tar.
- Det gjør jeg fra onkels hus. - Godt. Hold kontakten.
Jeg er glad vi kjørte denne omveien. Jeg er blitt litt sentimental.
Jeg ville kaste et siste blikk på den. Er den ikke fin?
Et monument over menneskets virke og klippefaste tro på framtiden.
Dere kan straks kjøre. Har dere kamera eller våpen?
- Nei, konstabel. - Nei.
- Demningen lager en del strøm. - Los Angeles får 75% herfra.
Mye går til krigsindustrien der. Kjenner du Tobin godt?
- Nei, jeg har kun møtt ham én gang. - Var hans barnebarn der?
- Ja, han virker svært glad i henne. - Det liker jeg med gamle Tobin.
Hans kjærlighet til den lille jenta. Det tyder på et godt hjerte.
Jeg har to barn selv. To gutter. De er to og fire.
Fireåringen er uskikkelig. Når vi kjøper en ny leke til ham, -
er den smadret etter en halvtime.
Og når det er overstått, virker han nesten lei seg.
Jeg skulle ønske at den yngste var en jente.
Min kone og jeg krangler om en fiks idé jeg har.
Jeg vil ikke klippe håret hans før han er eldre. Tror du det skader?
- Kanskje. - Som barn hadde jeg langt hår.
- Jeg ble beundret på gata. - Slik er det ikke i dag.
Klipper du ham, sparer du ham for mange sorger.
Da er vi på vei.
VAKKER BEGRAVELSE
Kjør til 401 i stedet for til kontoret.
- Er det noe i veien? - Mye. Jeg ringte til kontoret.
- Telefonen er avstengt. - De burde ha betalt regningen.
Politiet overvåker kontoret. Telefonen er vårt signal.
- Venter de på meg? - Det vet jeg ikke.
- Hvem kan vite at du er i New York? - Du har nok rett.
- Er jeg med på jobben i Brooklyn? - Når skal du lære å holde munn?
- Jeg trodde han var med. - Jeg kan holde på en hemmelighet.
Da går vi.
God aften, mr. Freeman.
Hei, mr. Freeman.
Fint å se deg. Hatt en fin tur? Madame venter spent på deg.
Takk, Robert. Vi går opp nå.
Hvem er det?
Er dette et hotell? Hva er festen for?
Den er for en god sak. Mrs. Sutton låner ofte bort huset.
Hun er en sjenerøs kvinne, men blir neppe glad for å se oss.
For noen dumme, udugelige idioter.
Alt overlates til meg. Jeg skal holde øye med dere.
Gjestene forventer å se meg. Noe skal de jo ha for pengene.
Min veldedighet skal ikke misbrukes. Min stilling er viktig for meg.
- Jeg skal gjøre mitt beste. - Gid ditt beste var enda bedre.
Mr. Freeman. Det var godt at du kom. Jeg har fortalt Edward...
Er det den unge mannen? Jeg kan ikke gi ham husly.
Huset er fullt av betydningsfulle mennesker.
Politiet overvåker ditt kontor, men kommer heldigvis ikke hit.
Når du oppfører deg så dumt, kan ikke mitt ry beskytte deg.
Vi kan ikke etterlate oss noen løse tråder.
Ikke låt så konspiratorisk. Fortell meg nå om jenta. Eller spør ham.
Hvorfor fortalte du ikke om jenta i Soda City?
Fordi det ikke var viktig. Hun var jo bare en jente.
Hun plukket meg opp. Det var vel litt risikabelt, men slik var det.
Unnskyld at jeg satte deg i fare.
- Hva gjør hun her? - Er du overrasket over å se meg?
- Hvordan kom du hit? - Hun burde slett ikke vært her.
Jeg fikk vite per telefon at hun var indiskré etter hun forlot deg.
Hun oppsøkte sheriffen. Han er heldigvis en venn av oss.
Ikke kast bort tida på forklaringer. Få henne ut.
FLYKT
Det var klokt gjort. Det var vel til stor hjelp.
Nei, jeg var slett ikke klok. Har ikke vært klok på fire dager.
Selv da jeg oppsøkte sheriffen, nølte jeg.
Og jeg burde ha latt deg bli igjen ute hos slangene.
- Mitt førsteinntrykk stemte. - God aften, mr. Kane.
Jeg visste ikke at du er en bokorm. La meg velge noe forståelig.
Skal vi se...
EN UBETYDELIG MANNS DØD
Et glimrende verk. Og en smule profetisk.
Hva gjør du her, Charles? Hvorfor babler du om bøker?
Jeg er flyktning og har sluttet meg til den gyselige gruppen reisende.
Man blir det man forakter mest. Og hvem har jeg å takke?
Deg, mr. Freeman. Jenta flyktet og dro rett til sin onkel.
Og den sjarmerende herren gikk til politiet.
En hel hær konstabler kom hjem til meg. Jeg var heldigvis på vei ut.
Og de andre, de trofaste, betaler nå for sin troskap.
Så forferdelig! Det gjør meg så vondt, Charles.
Jeg var heldig. Du kunne ha vært mer effektiv i saken, mr. Freeman.
Det hjelper ikke å fornærme meg. Det er viktigere å kunne stole på folk.
Jeg vet ikke om mr. Kane er god nok.
Han er mye mer enn det. Han er edel og uskyldsren.
Så han må betale, akkurat som de andre.
Han blir misforstått av alle. Selv politiet har feilbedømt ham.
Trass i alle antakelser, og hva han selv har fortalt, -
- er ikke den mannen noen fiende av sitt land.
- Det mener du ikke. - Jeg mener det jeg sier.
Mr. Kane er ikke en del av vår organisasjon.
Din protegé! Og du tar ham med hit, din idiot.
- Hva i all verden gjør vi med ham? - Et passende spørsmål.
Der er ikke mye å gjøre. Jeg begikk feilen å overlate ham til politiet.
Det er utelukket nå. Det er dessverre kun én ting å gjøre.
Den nye loven truer oss alle sammen med dødsstraff.
Vi må benytte det gamle prinsippet: Tann for tann.
- En Kane for en Tobin. - Ikke snakk om slikt her.
Det er ganske upassende.
Charles, jeg er redd. Vi må ta alle forholdsregler.
- Og fortsette arbeidet. - Vi har gitt opp demningen.
- Vi må forbli inaktive. - Gjør vi det, er det ute med oss.
- Vi må fortsette for enhver pris. - Hva med i morgen?
Jobben skal gjennomføres.
Jeg vet godt at risikoen er stor. Dessverre må vi utføre våre ordrer.
Jeg reiser til Karibia. Jeg er i en håpløs situasjon her.
Jeg gleder meg til Mellom-Amerika. Havanna er lystig nå.
Jeg har fått nok av dette landet. Krigen har gjort det uhyggelig.
Vi må ta støyten, og du bare reiser din vei.
- Det låter idyllisk. - Charles...
Det er umulig alt sammen. Det gjør meg panikkslagen.
Der er du! En vertinne bør ikke skjule seg. Unnskyld forstyrrelsen.
- Jeg må kidnappe Henrietta. - Disse folkene ordner maten.
- De har forkludret alt. - Kaviaren kommer straks!
Nei! Bruk telefonen.
- Hvordan kom du hit? - Jeg trodde de var politiet.
Vi kan ikke benytte bakdøra. Vi går ut hoveddøra.
Vi holder øye med bakdøra.
Det går ikke. Jeg møtte ham der på vei inn. Han er en av dem.
De ville grepet oss. Vi har ikke kjangs.
Og de ville sagt til folk at vi er ubudne gjester.
Det er som et mareritt. Er det ikke noen vi kan stole på?
Jo da, alle sammen. Men hvem skal vi velge?
Unnskyld. Det låter nok vilt, og jeg vet ikke hvordan jeg skal si det.
Huset er fullt av spioner og sabotører. Mrs. Sutton er innblandet.
Hva er i veien med Dem? De er full. Og De er ikke skikkelig kledd.
- Hva sa han? - Han tror jeg er full.
Unnskyld, har De betalt 25 dollar for å komme inn?
- Nei, jeg fikk en billett. - Jeg trenger hjelp.
Vi er omgitt av forrædere.
- Det er sant. - De er sprø.
- Han prøver å narre deg. - Hold takten, min venn.
Unnskyld, jeg vil snakke med Dem om en svært viktig sak.
Hva er det, mr. Kane? Du vet at det er håpløst.
Vil du ikke spise kveldsmat med mr. Tobin? Jeg viser vei.
Før de når fram til oss, skal du fortelle alle det.
Jeg er bare en etterlyst fyr fra Glendale. De pågriper meg straks.
- Vi kan jo ikke bare stå her. - Jeg vet hvor vi er trygge.
Jeg er redd. Det er så uvirkelig at folk danser og morer seg.
Prøver en å advare dem, ler de og tror at en er full.
- Den gråhårete mannen så ærlig ut. - Han er en venn av familien.
- Og det er flere av dem. - De er så lure.
De er hensynsløse. Man vinner lett når man glemmer reglene.
En fyr ved navn Fry mister lommeboken, og vi to havner her.
- Jeg er glad jeg er sammen med deg. - Gid vi var et annet sted.
- Nordpolen. - Kanskje vi havner der.
- Vi kan jage Fry over en isbre. - Han virker så ubetydelig nå.
- Jeg hadde nesten glemt ham. - Det hadde jeg også.
Vi kan ikke danse som om vi var på lørdagsball.
- Eller vente på at de tar oss. - Hva tror du de gjør?
De forhandler vel med leiemorderne.
Unnskyld, Pat. Jeg vil nødig dø nå når det er så mye å gjøre.
Hørte du det om en jobb i Brooklyn i morgen?
- Marinens verft. - En av oss må ut herfra.
Hvis jeg avleder dem, kan du slippe unna. Ikke tenk på meg.
Hvorfor kunne jeg ikke ha møtt deg for 100 år siden på en strand?
Badetøyet var latterlig for 100 år siden.
Men du ville nok vært vakker i det.
- Vi oppfører oss ikke særlig pent. - Hva så? Vi er ikke invitert.
Dette er mitt øyeblikk. Hva som enn skjer, kan de ikke ta det fra meg.
Får jeg lov?
- Unnskyld. Vil De danse? - Ja, gjerne.
- De er en mye bedre danser. - Hvem var den mannen?
- Jeg har aldri sett ham før. - Jeg mener ham nå nettopp.
Det er ham jeg snakker om. Jeg har aldri sett ham før.
Det var herlig. Jeg håper De byr meg opp igjen.
Mange takk.
- Du nyter vel festen. - Hvor er hun?
Tar ikke du deg av henne? Kanskje hun har lagt seg nedpå litt.
Skal vi lete etter henne sammen?
Et øyeblikk.
Mine damer og herrer. Kan jeg få deres oppmerksomhet?
Der er noe som dere må få vite om dette huset og deres vertinne.
For du snakker videre, bør du se på gardinet på balkongen.
Jeg er ingen taler, mine damer og herrer.
Dere lurer vel på hvordan jeg kan fortelle noe om vertinnen -
som dere ikke vet allerede.
Om hennes godhet og mange veldedighetsprosjekter.
Men dere har en stor overraskelse i vente.
I kveld i dette hus og for den gode sak som hun har støttet mye, -
- vil vår vertinne auksjonere bort en av sine kjæreste eiendeler.
Et av de berømte Sutton-smykkene.
Kan De komme nærmere, mrs. Sutton?
- Den unge damen spør etter deg. - Er du sikker?
Ikke la henne vente.
Ja. Er det en som kan?
Admiral, kan De overta for meg?
- Det er telefon til meg. - Med fornøyelse.
Jeg tar imot bud på armbåndet som vår vertinne har donert bort.
- Får jeg et bud? - 1000 dollar.
- 1000. Høyere? - 1500.
- 1500. Høyere? - 1750.
- Hvor er hun? - Du har et ømt punkt for damen.
Du bør ikke gjøre deg sårbar når du nå skal redde landet.
Hvorfor omtaler du landet så hånlig? Jeg forstår det ikke.
Nei, for du er en god amerikaner, som millioner andre.
Folk som ikke stiller spørsmål ved noe.
Jeg er lei av å bruke ordet dum, men det dekker best.
De store masser. De tåpelige millioner.
Det er noen av oss som nekter å være med.
Som er kloke nok til å se at det er mye mer som må gjøres.
Vi ønsker en mer rentabel regjeringsform.
Kompetansen hos totalitære regimer er mye større enn vår.
- De får tingene gjort. - Ja, de får tingene gjort.
De bomber byer og senker skip, så du kan spise av gulltallerkener.
- En flott filosofi. - Jeg vil ikke bli senket, mr. Kane.
Derfor reiser jeg nå. Og hvis det ikke går deg godt, -
- hvis vi vinner, så kommer jeg tilbake.
Da kan jeg kanskje få det jeg ønsker meg: Makt.
Det vil jeg ha like mye som du vil ha jobben din, eller den jenta.
Vi har ulik smak. Men jeg er villig til å sette makt bak min smak.
Du får det til å låte så enkelt. Jeg kjenner makten du snakker om.
Den drepte min venn og tusener av andre. Det er du ute etter.
Men det plager deg ikke, for du hater alle mennesker.
Jeg har lært mye i det siste. Og jeg har møtt andre mennesker.
Folk som gjør det rette, og som med glede står sammen mot skurkene.
Kjærlighet og hat. Verden deler seg i to.
Jeg vet hvilken side jeg er på. Og vi er millioner på min side.
Og vi er ikke bløte, men sterke. Vi vil stå fast og slåss.
Vi skal vinne. Husk det. Vi vinner hva dere enn gjør.
Vi vinner om vi så må slåss til evig tid.
Vi har nok diskutert menneskets rettigheter tilstrekkelig.
Jeg føler meg litt trøtt. Det gjør nok du også.
Robert, kan du finne et sted der mr. Kane kan sove?
Naturligvis.
- Det holder, Robert. - Ja vel.
- Tar du deg av dette? - Ja.
- Var det alt? - Ja takk.
Trass i alle forberedelsene avhenger det hele av timingen.
Går slippen i lufta for tidlig, er arbeidet bortkastet.
Sprenger vi for sent, skremmer vi bare publikum.
Bomben skal detonere når skipet er i bevegelse.
- Hva med fluktveien? - Når kameraene slås av, kjører vi.
- Vår kontakt tar med filmen ut. - Og kameraet ved slippen?
Bombeledningene er lagt. De kobles til kameraet.
Synd at vi mister et kamera. Alt er under kontroll.
Vi møtes ved nyhetskontoret. Lykke til.
- Er de gått? - Ja.
- Hvordan har hun det? - Fint. Hun spiser frokost.
- Vrient å få henne til å tie? - Vi gjorde en avtale.
Hun ble trøtt av å ha teip for øynene og munnen.
Håper du snart blir kvitt henne. Jeg skal på konsert med min søster.
- Gi meg nøkkelen. - Den ligger der.
Du kunne ikke bo hos mrs. Sutton. Hun har begrenset med plass.
- Og mr. Kane sto forrest i køen. - Hvor er jeg?
Det er en hemmelighet. Jeg håper det ikke er for høyt for deg.
Mr. Kane bor nærmere bakken, men er godt bevoktet.
Han spiser en solid frokost, akkurat som deg.
- Hvem bor der? - Mrs. Suttons hus.
- Hvem er hun? - En rik dame.
Jeg leste i avisen at hun gjør noe for veldedighet.
Her.
- Hva med jobben i morgen? - Den må utføres.
- Men Charles... - Jeg vet at risken er stor.
Vi er nødt til å utføre ordrene våre.
- Hvor mye er klokka? - 10. 50.
Til Marinens verft.
Hjelp. Er i fare.
Tilkall politiet.
Se opp. Se lyset bli tent og slukket.
- Hvor mye? - 15 cent.
- Kan du gi igjen? - Ja.
Vi setter nå over til Marinens verft i Brooklyn.
Vi skal beskrive sjøsettingen av Marinens USS Alaska.
Over til verftet.
Her på verftet blåser det, men det er fint for sjøsettingen.
Enhver dag er fin til å sjøsette et skip. Våre mikrofoner er klare.
- Hva er det som forsinker oss? - Trafikken. Hva tror du?
Jeg går.
Jeg setter over til Bill Donlon, som står klar ved slippen.
Dette er Bill Donlon. Jeg står nå på plattingen.
Det store skipet tårner seg opp som et uhyre...
Jeg vil snakke med sjefen. Sjøsettingen blir sabotert.
- Jeg har ikke tid til å forklare. - Bli med inn på kontoret.
Det er ikke tid, sier jeg. Før meg til sjefen.
Da må du gå via kontoret.
Det er fullt av offiserer og personell her.
Til venstre for meg står admiral Pearce og mrs. Pearce.
Mrs. Pearce skal knuse flasken mot skipet. Hun hilser på folk.
Et øyeblikk. Admiral Pearce går mot mikrofonen.
Han skal tale nå. Vi setter over til talerens mikrofon.
- Hvor ble det av fyren? - Han gikk ut.
Og skapt av sterke, amerikanske arbeideres hender.
La oss glede oss over det. La oss ha tiltro til...
... som ofret livet så vi kan leve anstendig og i fred.
Det er Bill Donlon igjen. Admiral Pearce talte fra verftet.
Lås dørene. Vær klar til å kjøre når den blir detonert.
Hun blir overrakt champagnen som er festet høyere oppe.
Publikum er spent. Det er en høytidelig stund.
Vi setter over til baugmikrofonen så dere hører sjøsettingen.
Mrs. Pearce går mot baugen. Jeg setter over til mrs. Pearce.
I det amerikanske folks navn døper jeg deg Alaska.
- Hva er skjedd? - En eksplosjon et eller annet sted.
George!
- Gikk det bra? - Nei. Hjelp til. Vi har en fyr her.
Gå ned til jerndøra som fører inn til kinoen. Vi går denne veien.
- Gå nå før Henry kommer. - Ville du ikke gjøre ham sjalu?
- Ikke mer. Han dreper deg. - Tror du han går så langt?
Kan du ikke gå før han skyter deg?
Sier du at Henry har en ekte revolver?
- Hva tror du dette er? - Tatt på fersk gjerning, din lus.
- Løp. Før han skyter rett. - Stikk før jeg skyter igjen.
Løp, Wilbur!
Min mann er blitt skutt!
Jeg dreper ham om det så er det siste jeg gjør.
- Det var bare en spøk. - Og jeg spøker også.
- Ut herfra. - Han er blitt sinnssyk.
Der er han.
Det er ham dere vil ha tak i. Skynd dere. Følg etter ham i taxi, Pat.
Taxi!
Til sentrum. Hvor som helst. Bare kjør dit.
- Kan du veksle? - Ja.
Vær så god.
Sett meg over til FBIs hovedkvarter.
FBI. Et øyeblikk, jeg setter over.
Sørg for at han ikke drar tilbake. Snakk med ham, opphold ham.
- Hun fulgte Fry til Bedloe Island. - Han ville ikke dratt dit.
- Hvor fant dere SchulZ? - På kunstmuseet.
- Rinaldo fant dere i Akvariet. - Øya er en blindvei.
- Kom dere av sted. - Han kan identifisere ham.
Så sta du er, Burke. Av sted!
Unnskyld, kan du si meg hvor Brooklyn ligger?
Har ikke jeg sett deg før?
Jo.
På båten ut hit. Hva spurte du om?
Om Brooklyn. Jeg har hørt så mye om det.
Der borte.
- Hvor er du fra? - New York.
Men jeg arbeider i sentrum. Jeg får aldri sett noen ting.
Men på min første ferie ville jeg se Frihetsstatuen.
- Det må være et stort øyeblikk. - Det er det.
Og den betyr så mye for oss nå. Visste du -
- at vi fikk statuen av Frankrike? Vet du hva det står på den?
"Gi meg deres trette, fattige sammenkrøpne masser -
- som lengter etter frihet ved deres myldrende bredder. "
"Send de hjemløse og stormomsuste til meg. "
Og tenk på franskmennene i dag. Er det ikke trist?
Veldig.
For en fin statue. Har du ikke lyst til å bli her hele dagen?
Kanskje en annen dag. Jeg må tilbake med båten.
- Blir du med? - Det går en ny båt om et kvarter.
Kan vi ikke vente? Folk er jo gått, så nå kan vi to være alene.
Det låter hyggelig. Men jeg...
- Jeg har ikke tid. - Ikke engang på en fin høstdag?
- Jeg liker ikke høsten. - Du er ikke grei mot en ensom pike.
- Du virker også ensom. - Og så?
Jeg må rekke båten.
Et kvarter betyr ikke så mye, mr. Fry.
Hvem er du?
- Ut med språket. Hvem er du? - En arbeidende jente som har fri.
Hold opp.
- Hva gjør du her? - Det er en lang historie, mr. Fry.
Det begynte med en arbeider på en flyfabrikk i Glendale i California.
Lille frøken Frihet med fakkelen. Hvorfor fulgte du etter meg?
Hva tror du? Se ned. De er ute etter deg.
- Ser du ham? - Nei.
Barnes, du passer på her. Dere andre blir med meg.
Dere to holder øye med den siden.
Jeg går opp.
- Barry! Han gikk ned. - Er du sikker?
Han er her oppe! Kom!
Kom, Fry!
Jeg tar tak i ermet ditt.
Vi skal ikke miste flere! Finn et tau.
- Får du fotfeste? - Nei.
- Kane, jeg finner et tau. - De finner et tau. Hold ut, Fry.
Jeg skal renvaske deg. Det lover jeg.
- Jeg skal renvaske deg. - Skynd dere med tauet!
Si at de skal skynde seg. Ermet! Ermet!